"...grænserne for...
...hvad der sømmer sig...
...var under kraftigt...
...angreb."
"...hvad der sømmer sig, var..."
"Grænserne for, hvad der sømmer sig, var under kraftigt angreb."
"Grænserne for, hvad der sømmer sig var under kraftigt angreb."
"Alligevel...
...behagede det hende ikke."
- Hvad er det? - Jane.
Jane!
Lh, du milde. Det pigebarn skal have en mand.
Men hvem er god nok? Ingen.
Det er din skyld.
Fordi hun har det fuldkomne som forbillede?
Jeg har delt seng med dig i 32 år uden at have oplevet det fuldkomne.
Endnu.
Nej, lad være. Det er søndag, hr. Austen.
Du må ikke...
En kvindes fineste sider kommer til udtryk som datter...
...søster og til sin tid som hustru og mor.
Den kommer til udtryk i blid interesse, dydig kærlighed -
- og tysthed i den tidlige morgenstund.
Hvis en kvinde udmærker sig på et område, -
- fx ved at være dybsindig, bør hun holde det helt forsig selv.
Humor bliver dersat pris på, men ikke vid.
Det er den mest forræderiske gave.
George, gamle jas. Du ved godt, du skal blive her.
Jenny.
Vi ses.
Skynd dig, Jane. Vi kommerfor sent.
Nårfruen kalder, må man adlyde.
Skynd dig nu, Jane.
Lady Gresham, det er min niece, -
- Comtesse de Feuillide.
- Hr. Fowle, Cassandras trolovede. - Comtesse?
- Så er De altså fransk? - Gift fransk.
Monsieur le Comte er ikke med?
Han varforhindret. Le Comte har aflagt Madame la Guillotine visit.
Jeg ser, Deres nevø er blandt os igen.
- Goddag, hr. Wisley. - Wisley er mit et og alt.
Tag endelig plads.
Hr. Fowle og Cassandra er først for nylig blevet forlovet.
- Hvornår skal brylluppet stå? - Ikke foreløbig, Deres Nåde.
Jeg skal til Vestindien på lord Cravens ekspedition som skibspræst.
Hvad har Craven tilbudt Dem?
- Jeg håber at få et sogn bagefter. - Hvad står sådan et i?
Nok til at indgå ægteskab i al beskedenhed.
Hr. Wisley, man vil genoptage Basingstoke-selskaberne.
- Jane holder så meget af baller. - Wisley kan ikke udstå dem.
Men, herre... Sådan et bal er uundværligt for egnens ungdom.
Man sidder og konverserer hinanden på yderst sømmelig vis.
Det kan et elskværdigt menneske ikke have noget imod.
De harfået mig overbevist.
- Udstillet som en liggesyg hoppe. - Wisley er en passende ung herre.
Du kender vores situation, Jane.
Og han er lady Greshams yndlingsnevø og arving.
Han kommertil at arve alt det her.
Glimrende fremtidsudsigter.
Jeg er ikke til fals for en lille formue.
Hvad så da, kusine?
Træd lidt varsomt, hr. Lefroy.
Det kan du skylde mig for.
Kom nu. Giv ham en.
Lefroy.
- Skal vi drikke et glas vin? - Frue...
Jeg skal love for, du stiller dig til skue.
Som du med sværdet, Austen.
- Hvornår kalder bondelandet igen? - Om en dags tid.
Unåde og gæld, men man må jo forsøge at gøre en vis figur.
Især, når man er henvist til en præstegård.
Hvem er ham den hængemulede, lille jomfru?
Tillader De, frue?
Tom Lefroy, det er hr. John Warren, som skal med til Hampshire.
Min farforbereder os begge til præstegerningen.
De har besøgt Hampshire, ikke sandt, hr. Lefroy?
Sidste år.
- Var det et langt besøg? - Ja, hr. Warren. Knap tre timer.
"Åh, hr. Austen. De serforbasket godt ud. Et kys! Et kys!"
- Hvad nu? Vauxhall Gardens? - Har været der.
Tahitiansk kærlighedsfestival på White's?
- Eller Crockfords? - Er prøvet... tror jeg nok.
Hvad er en tahitiansk kærlighedsfestival?
Kom, Warren.
Om forladelse, herre.
Tyveri af en gris er en afskyelig forbrydelse.
Men to grise er...
To grise er et voldsomt overgreb -
- på selveste den hellige ejendomsret.
De og Deres slags er kræftsår på samfundet.
Og kræftsår skærer man væk.
Deportation på livstid. Næste.
- Hvorfor er du i London? - For at lære jura.
- Som har det sigte at...? - Beskytte ejendomsretten.
- Mod? - Pøbelen.
Og lov og orden opretholdes... fordi vi har hvad?
- Den stående hær. - Gode manerer.
- Og fornuft. Kender du det ord? - Ja.
Tag nu bare mig. Jeg er ganske vist født velstående, -
- men beholdt min velstand ved forbilledlig opførsel.
Jeg har vist mådehold.
- I modsætning til min søster. - Hun tog min far af kærlighed.
Det er derfor, du har alle de brødre og søstre der i...
Limerick.
Hvis... og jeg siger hvis...
Hvis du skal gøre dig nogen forhåbninger om at arve mig, -
- må du vise dig værdig til det. Og hvad ser man så?
Du svirer rundt som en anden hottentot.
Pralerier. Uregerlige venner. Hasardspil.
Render rundt i St. James og ter dig, som det passer dig.
- Hvad er det for en sagfører? - En typisk?
Du har nok humor. Det får du også brug for.
Nu får du nemlig en lærestreg.
Du skal besøge dine andre slægtninge, Lefroys.
- De bor jo på landet, onkel. - Langt ude på landet.
Jane. Vil du lige...?
Tak.
I to er da de kønneste søstre i hele England.
Hr. Fowle bliver betaget.
San Domingo ligger langt væk. Han glemmer mig.
Det kan han da ikke med det minde, du giver ham med fra i aften.
Hans hjerte holder op med at slå, når han ser dig, -
- ellers har han ikke fortjent at leve.
Ja, der ligger en selvmodsigelse i den sætning.
Er det ham?
- Jane! - Henry!
Du ser pragtfuld ud.
- Glæder mig at se dig, John. - I lige måde.
- Mig en fornøjelse. - George! Hat! Hat!
Lad din bror være.
Jane! Har du hørt det?
Min fars nevø skal bo hos os. Fra London.
En strålende, ung sagfører med et blakket ry.
For at komme for sent?
Af med hatten, George. Far er klar.
Familien tager store og små skridt. Vi lægger ud med de små.
Henry er vendt tilbage fra Oxford og fik sin eksamen... gudskelov.
Og John er min nye hjælpepræst. Og så til de store.
Cassandra forlader os til fordel for sin bror Edward ude ved kysten, -
- mens Robert er af sted med lord Cravens ekspedition.
Derefter kan de sammen begive sig ud på livets største -
- og mest alvorlige rejse.
Frk. Austen, jeg kan forstå, at De vil fornøje os med højtlæsning.
Kom nu, Jane.
"Gode råd fra en ung dame -
- i forbindelse med hendes søster Cassandras forlovelse...
...med en 'fugl'."
"Hans tilnærmelser var så voldsomme, at de var smigrende."
"Grænserne for, hvad der sømmer sig, var under kraftigt angreb, -
- uden dog at blive overskredet, hvilket var udmærket."
"Alligevel behagede..."
Tillad mig at præsentere min unge nevø, hr. Thomas Lefroy.
Han skal være mere end velkommen. Slut Dem til os.
En grøn fløjlskåbe. Vældig fashionabelt.
Det er mægtig morsomt, det her.
"Hans tilnærmelser var..."
"Grænserne for, hvad der sømmer sig, var under kraftigt angreb, -
- uden dog at blive overskredet. Alligevel behagede det hende ikke."
"...ædle følelser, indtagende personlighed og elegant skikkelse."
Åh gud, der står noget på begge sider.
"Jeg afviste lord Graham og hans seks millioner, -
- som jeg kunne have klaret mig for i et år... ved sparsommelighed."
"...end alle Indiens juveler: Et hengivent hjerte."
"Hvad kan jeg så forvente til gengæld?"
"Forvente? At behage mig tid efter anden."
Er jeg sådan?
"Foruden et kært, mildt, bedende, -
- uskyldigt, skrøbeligt, medfølende, -
- trofast, uskolet, hengivent -
- kvindehjerte."
Slut.
- Bravo, Jane. - Udmærket, Jane.
Umådelig charmerende.
Ganske velskrevet.
I byen er man nok mindre modtagelig for ungdommelig indbildskhed.
Tak, vi er begge meget stolte.
Pas nu på, gamle jas.
- Udmærket våben, hr. Lefroy. - Har du haft et gevær i hånden før?
Tom!
Hvad dælen?
- Tom. - Onkel.
Tag hellere en spadseretur.
Her er de dejligste, landlige omgivelser.
- Rigtig dejlige. - En spadseretur?
Frøken. Frøken? Frøken!
Frøken, jeg...
Frøken?
Frøken...?
- Austen. - Lefroy.
Det er jeg klar over, men jeg er alene.
- Bortset fra mig. - Lige præcis.
Hvilken takt og tone gælder i disse landlige omgivelser?
Vi er da blevet præsenteret for hinanden.
Hvad er det værd, når De ikke kan huske mit navn?
Og knap kan holde Dem vågen i mit nærvær.
Jeg må virke frygtelig provinsiel på en så ophøjet herre, -
- men jeg har ikke lavet reglerne. Jeg følger dem blot.
Det siges, der er meget at se på en spadseretur, -
- men i mine øjne er her bare grønt foroven og brunt forneden.
Andre harfået øje på mere.
Stedet er højt besunget. Derfindes sågar en bog om Selbourne Wood.
En roman, måske.
Fordi romaner er noget åndsforladt sludder, -
- som kvinder, gud forbyde det, forfatter?
Som om kvinder ikke skriver -
- med begavelse, menneskekundskab, -
- muntre iagttagelser og det bedst tænkelige sprog.
- Var jeg ikke begejstret nok? - Ikke bevidst nok.
Det var...
Det var da... ganske velskrevet.
- Det var ironisk. - Var det det?
- Jeg har vel ikke fornærmet Dem? - På ingen måde.
Mine damer og herrer: Storvesirens flugt.
- Må jeg have lov? - Det er meget venligt, fætter.
- Frøken Austen. - Hr. Wisley.
Må jeg bede om den næste dans?
- Vi kommer alt for sent. - Må jeg have lov?
Tak, Tom. Skynd dig nu.
Jeg er ganske knust.
Jeg øver mig, men det hænger ikke ved.
Hvor er de dog et nydeligt par.
Goddag, søster.
- Hvad synes du om hr. Lefroy? - Han viser os en stor "ære".
Ham og hans opblæste, irske Bond Street-krukkeri.
Tænk at undslå sig for at danse. Er alle dine venner så utiltalende?
- Hvor kommer han fra i Irland? - Limerick, frøken Austen.
Det ville glæde mig umådeligt, -
- hvis De ville beære mig med den næste dans.
Da De nu danser med mig som den første, skal De vide, -
- at De er forbilledlig for gæstfriheden i Hampshire.
Så afhænger Deres indtryk jo ganske af mig.
Vi kalder dette folkedans, og det svarertil den franske kvadrille.
Det skyldes ikke, at det foregår ved en ukultiveret, landlig komsammen -
- med klistrede tærter...
...udrikkelig Madeira og uhæmmet dans.
De dømmer selskabet hårdt.
- Det er jo sådan, De tænker. - Lad De nu mig tænke mit.
Den ret har jeg vel så også.
- Har en kvinde ret til det? - Det afhænger af kvinden.
Og hvad hun synes om mig.
De er...
...umådelig selvglad.
Og jeg tror, at De, frøken...?
- Austen, hr...? - Lefroy.
Jeg tror, at De, frøken Austen...
...føler Dem hævet over selskabet.
Jeg?
Ja, De. I al hemmelighed.
Hvor mange danse dansede du med den herre, Jane?
- To? - Det er en tilbøjelighed.
- Tre er... - Skamløst.
Pas på, Jane. Hr. Lefroy har et vist ry.
Formentlig for at være den mest ubehagelige, -
- uforskammede, opblæste, skamløse, -
- utålelige, -
- infame person, man kan tænke sig.
For mange tillægsord.
Hvad er det, hun forsøger at sige?
Vær på stikkerne, d'herrer. Ingen enkeltløb.
Bowler-enden!
Jeg føler mig uendelig fransk, når jeg ser cricket.
- Ude! - Nej.
Du flirter vist med min bror, kusine.
Det er en kvindemetier, der skal holdes ved lige.
Ude!
Nu regner vi med Dem.
Åh, det er hr. Warrens... tur.
- John Warren! - Lykke til, hr. Warren.
John har aldrig været særlig god.
- Det er tilladt at slå til bolden. - Løb, Warren! Løb!
Vær beredt.
- De er ude, hr. Warren. - Formidabelt, Tom.
- Tak, Warren. Af sted med Dem. - En gang mere, Tom.
- Udmærket, hr. Warren. - Ringe bold. Elendigt gærde.
Håber ikke, De er skuffet frøken Austen.
Fire mere, Wisley.
- Hvis tur er det? - Kom nu.
- Det kan du da ikke. - Hvad gør du dog, Jane?
Jo, hun kan.
- Kom ind. - Stille og roligt, Tom.
Ikke for hårdhændet, Lefroy.
Løb, Jane! Løb!
- Bare fire mere. - Bowler-enden, din drønnert!
- En mere. - Kom nu, Jane!
Lkke ude.
Synd, Lefroy.
Hvor var hun dog god.
- De har vist spillet før. - Ja. Hun er vokset op med brødre.
Nu skal vi have en svømmetur.
Godt spillet, Henry.
Jeg vil gerne dedikere sejren til Comtesse de Feuillide.
Der er en ganske god flod på den anden side af bakken.
Pas nu på.
Vil I straks komme tilbage!
Vent på mig.
- Ikke denne gang, Lefroy. - Ikke det?
- Far, har du set Tom? - Nej, Lucy. Det har jeg ikke.
Aldeles forgabt. Naturligt nok for en 15-årig.
Kærligheden erfornuftsstridig i alle aldre.
- Må jeg kigge i Deres bibliotek? - Det må De da.
Lucy giftede sig gerne i morgen. Sikken ægtemand at få!
De må hentyde til hans omdømme. Han kan være blevet klogere.
- Frøken Austen. - Det er jo hr. Lefroy.
Og han læser.
Jeg skimmede Deres bog om skoven. "Hr. Whites naturhistorie."
- Hvad synes De om den? - Den er meget foruroligende.
Foruroligende?
Som nu denne iagttagelse:
"Mursejlere på en smuk majmorgen, som flyver hid og did."
"Sejler rundt i stor højde i fortrinligt humør."
"Så... Så sætter en af dem sig på ryggen af en anden og holderfast."
"De glemmer begge at flyve og falder længere og længere ned -
- i et mægtigt dødsfald, favn efterfavn, -
- indtil hunnen udstøder..."
Ja?
"...indtil hunnen udstøder et gennemtrængende, højt skrig...
...i ekstase."
Er det sådan man underviser i naturhistorie i Hampshire?
Deres uvidenhed er forståelig.
De har jo ingen... Hvad skal vi kalde det?
Forhistorie.
Almindelig anstændighed henviser mig til uvidenhed.
Ligesom Deres skriverier henføres til kvindesysler.
Hvis De vil skrive skønlitteratur -
- på højde med en mandlig forfatter, er erfaring altafgørende.
Javel?
Hvad kvalificerer Dem til således at rådgive mig?
Jeg ved mere om verden.
Og så meget andet, velsagtens.
Nok til at vide, at Deres horisont bør...
...udvides...
...af en fortrinlig, ung mand.
En meget farlig, ung mand.
En, der utvivlsomt har ledt mangen en ung... kvinde i fordærv.
Læs den her. Så vil De forstå.
"Da filosoffen erfarede, at dydens forsvarsværker var faldet, -
- gav han sine længslerfrie tøjler."
"Han betakkede sig ikke for en godbid, andre havde nippet til."
- Denne godbid skal han ikke smage. - Hvabehar, min ven?
"Hendes ansigt var heller ikke just smukt, -
- men da klæderne varflået af hendes overkrop, -
- tiltrak hendes bryster, som var velformede og skinnende hvide, -
- hendes redningsmand, og de stod et øjeblik...
...i stilhed og betragtede hinanden."
Jeg har læst Deres bog, og jeg billiger den ikke.
Naturligvis ikke. Er det handlingen? Personerne? Prosaen?
Nej, det er alt sammen udmærket.
- Moralen? - Anløben.
Naturligvis. Men hvorfor?
Laster straffes, og dyder belønnes. Det går de slette personer ilde.
Lige netop. Men i virkeligheden har slette personer det ofte fortrinligt.
Som nu Dem. En roman skal fremstille verden, som den er.
Hvordan personerfaktisk tænker, og ting faktisk sker.
En roman skal på sin vis...
...afdække kilden til vore handlinger.
Hvad med min helts følelser?
Det forekommer mig, at Deres helts heftige følelser -
- voldte ham og hans omgivelser besvær.
- Hvis bogen har gjort Dem urolig... - En forfatter skal kende til uro.
- Hvilken slags uro? - Al slags uro.
Laverton-markedet. Fornøjeligt. Mægtig god idé, Jane.
Ja, frk. Austen. Noget uvant selskab for Dem.
Brug nu fantasien, hr. Lefroy.
- Her er uro nok. - Og frihed.
For mænd. Misunder De dem ikke?
Når jeg nu harfornøjelsen af at opleve det så tæt på?
En tåbe har givet sig i lag med en professionel.
- Kender De til det her? - Naturligvis.
Ja, det er vel en yndet fritidsbeskæftigelse i London.
Tænk at slå en anden til plukfisk. Hvad gør De?
- Hr. Lefroy... Bliv her! - Gør plads.
Lad os se, hvordan De klarer Dem mod mig.
Gør plads.
Jeg sætter fem shilling på den herre.
Hvem er han?
Kom nu, Sorte.
På ham, menneske!
Tom... Nu må De holde op.
Kom nu, Lefroy.
Rejs Dem op.
Tom!
Lucy!
Det er anden gang, han laver det nummer.
- De kaster om Dem med penge. - Der er nu lavvande i kassen.
- Jeg kan ikke betale, hr. - Værsgo.
Hvor beskæmmende.
Hr. Lefroy? Hr. Lefroy?
Har jeg opført mig usømmeligt?
Hvorfor gjorde De det?
Alle de dyre bokselektioner skal ikke gå til spilde.
Jeg synes, jeg fornemmer en retfærdighedssans i Dem.
Jeg er jurist. Retfærdighed spiller ingen rolle i lovgivningen.
- Mener De det? - Jeg mener det, jeg bør mene.
Jeg beder Dem have mig undskyldt.
- Et hjerte er bragt i uro. - Det er en sommerromance.
Hr. Lefroy forlader os snart, og så står hr. Wisley på spring.
- Håber jeg. - Manden er et pjok.
Det kan hun hurtigt få pillet af ham.
- Du ville kunne overtale hende. - Til at ofre sin lykke?
Jane skal ikke have den, hun selv vælger.
Altså, hr. Austen.
Skal vi diskutere det dag ind og dag ud?
Pigebarnet ender i rendestenen, hvis det ikke hører op.
Jenny? Hr. Austen?
Hvor er I?
Hvor er det venligt af Dem at aflægge os besøg.
- Må jeg byde på en kop te? - Grøn te?
Sort, Deres Nåde.
Så betakker jeg mig.
Hvor er Deres yngste datter?
Hun besøger de fattige, frue.
Jane! Jane!
Omsider. Lady Gresham og hr. Wisley er på visit.
Hvor har du været?
Goddag, frue. Goddag, hr.
De unge mennesker vil måske spadsere en tur.
Jeg ser, De har et kært, lille vildnis omme bag huset.
De må have mig undskyldt.
Jane?
- Hvad foretager hun sig? - Skriver.
Kan der ikke gøres noget ved det?
Frk. Austen, De er måske klar over...
Jeg har jo kendt Dem en tid, mens jeg har besøgt Steventon.
Haven er så betagende på denne årstid.
Afgjort. Jeg har hele tiden haft indtryk af...
I særdeleshed blomsterne.
Det, jeg forsøger at sige er, at jeg har en indkomst på 2000 om året -
- og udsigt til at arve, men det er nok lidt taktløst at nævne.
- Ja, det er det. - Det er Deres.
Hvis vi gifter os, bliver det hele Deres.
Hr. Wisley...
Det er oprigtigt, kan jeg se, og yderst ædelt, -
- og jeg er vældig beæret, men...
...selvom De er, som De er, og tilbyder mig det, De gør...
Ja, altså.
Kærlighed kan være en sky blomst, der er længe om at springe ud.
Man lyverfor de handlende og spinker og sparer.
Får det bestandigt til at løbe rundt.
- Jeg ved, at vi sidder hårdt i det. - Der er ingen penge til dig.
- Der må da kunne gøres noget. - Du har intet uden en mand.
Jeg vil giftes af kærlighed som min mor.
Som selv må grave sine forbaskede kartofler op!
Vil du være en fattig pebermø? Latterliggjort.
Foragtet. Genstand for spot og spe.
Offerfor enhver landsbylømmel med en sten og en rap kæft?
Kærligheden er ønskværdig.
Men penge er helt og aldeles uundværlige.
Jeg kan leve af at...
Af hvad?
- Jeg kan leve af at... - Skrive?
Lad os få manet den drøm i jorden.
Hør, hvad er det? Er der bryderier mellem mine kvinder?
Kom her. Giv hinanden hånden, og så er det ude af verden.
- Hvor skal du hen, frøken? - Ud at fodre grisene.
Han kunne give dig et smukt hjem.
- Et behageligt liv. - Far.
Overvej det. Det er sandsynligvis det bedste tilbud, du får.
Wisley?
- Han gør ikke den bedste figur... - Et pjok?
Det går af ham.
Der er intet, der kan tage modet fra en som fattigdom.
Jeg så dronning Marie Antoinette i en, der lignede, til et bal.
Praler jeg nu? Ja, det gør jeg.
Vi gør os mange anstrengelserfor, at vore udvalgte skal synes om os.
Henry?
- Eliza. Min bror er yngre end dig. - Og fattigere.
Han ved, at jeg holder meget af ham.
- Nok er han flot... - De flotte skal også leve af noget.
- Skulle han tage dig for pengene? - Jeg er en fornuftig kvinde.
Det er jeg gud være lovet ikke, som du fremstiller det.
Nej, din irske ven har ingen penge og kan således ikke gifte sig.
Tænk over det til ballet i aften.
I morgen er han atter i Bond Street, hvor han ingen skade gør.
Godaften, frk. Austen.
De danser yndigt.
- Frk. Jane Austen. - Mig en fornøjelse.
De danser lidenskabeligt.
Ingen forstandig kvinde udstiller sin lidenskab -
- med henblik på at tiltrække en mand.
Men en elsker derimod...?
Jeg nærer ingen forhåbninger i den retning.
Det var ikke for at såre Dem.
De må have mig undskyldt. Jeg er bare... overophedet.
- Frk. Austen... - Undskyld mig.
Det er ikke til at bære. Min far presser på med ordinationen.
Og selv vil jeg gerne i den røde kaptajnsfrakke.
- Men jeg har ikke penge til den. - Det har jeg.
Det kan der ikke være tale om.
Åh Henry, De behøver da ikke forstille Dem over for mig.
Rødt... vil klæde Dem.
Frk. Austen? Nå, der er De.
Om jeg begriber, hvorfor denne samtale er nødvendig.
Deres Nåde?
Hr. Wisleys mor, min kære søster, døde ung.
Jeg har ikke selv børn.
Jeg håber ikke, De skal opleve, hvor smerteligt det er.
Lad os blot sige, -
- at min nevøs ønsker ligger mig meget på sinde.
Hvor besynderlige de end måtte forekomme.
Men... De ladertil at have et godt helbred.
De behersker de fornødne dyder.
De har et behageligt væsen.
Men når en ung kvinde som De -
- har en ung herre som min nevø som bejler, -
- er det hendes pligt at slå til. Men hvad sker der?
- Hun går sine egne veje? - Netop.
Min nevø, frk. Austen, synker meget dybt -
- ved at fri til datteren af en ubemidlet præst.
Ubemidlet? Der tager Hendes Nåde fejl.
Jeg tager aldrig fejl.
Deres far har alvorlige økonomiske kvaler.
Men alt er ikke tabt.
Han har en datter, som lykken har tilsmilet.
Hr. Wisley er et godt parti for Jane.
Hun burde straks give ham sit ja.
Ikke sandt?
Lucy. Lad os få nogle forfriskninger.
Jeg hører, at hr. Wisley hartilbudt Dem ægteskab. Tillykke.
Er der nogen anden mulighed -
- for en veluddannet, uformuende, ung kvinde?
Hvordan kan De tage ham? Trods penge og ejendomme, -
- hvordan kan så De af alle gifte Dem uden kærlighed?
Hvordan kan jeg give mig selv væk med den?
De rejser jo i morgen.
- Gjorde jeg det godt? - Mægtig, mægtig godt.
Jeg ville... blot en enkelt gang gøre det godt.
Jeg ejer ingenting.
Jeg er fuldstændig afhængig af min gale onkel.
Jeg kan ikke tilbyde Dem ægteskab, men De må da vide, hvad jeg føler.
Jane, jeg er Deres.
Jeg er Deres. Deres med hjerte og sjæl.
- Men det nytter jo ikke. - Lad mig afgøre det.
Hvad gør vi?
Det, der er nødvendigt.
"Kæreste Cassandra, mit hjerte harfået vinger."
"Slut med tvivl og spekulationer." "Nu slipper jeg snart-
- for den fornemme lady og hendes sprudlende nevø."
"Eliza, Henry og jeg kommer ud til kysten, men gør holdt i London."
"Vi vil overbevise Toms onkel om, at jeg eret passende parti."
"Tilintetgør dette skændige brev, så snart du har sundet dig."
"I al hast. Din hengivne Jane."
Tom. Vore gæster er ankommet.
Vis lidt anstand.
- Grevinde. - Goddag, hr.
Velkommen... Madame la Comtesse.
Det er alt for sjældent, dette hus gæstes af adelen.
Og disses venner, naturligvis.
De er her så kort tid, så vi må ikke spilde tiden.
Min nevø har udtænkt en plan med storstadsfornøjelser.
Morskab er, om jeg så må sige, hans stærke side.
- Hvilket slag var det nu, Tom? - Villers-en-Cauchies.
Der faldt 1000. Det havde franskmændene godt af.
Med al respekt, frue.
De skal ikke skåne jakobinerne for min skyld.
- De halshuggede min mand. - De bæster. Og hans ejendom?
- Beslaglagt. - Hvilken ulykke.
På det tidspunkt kunne jeg bære min formue på mig, så...
Det må siges at være lykken i damepungsformat.
Sporer jeg en vis ironi?
I mine øjne er ironi uforskammethed, leveret med et smil.
- Nej. - Ikke det?
Nej, ironi er indbyrdes modstridende sandheder, -
- som forenet udgør en ny sandhed, ledsaget af latter eller smil.
Og en sandhed skal ledsages af en af delene, -
- ellers er det en fornægtelse af selve den menneskelige natur.
Min kusine erforfatterinde.
- Af hvad? - Jane?
- Romaner. - En ung kvinde af god familie?
Ja, onkel. I morgen skal vi aflægge en anden besøg. Fru Radcliffe.
Jeg kender hendes mand via juraen.
- Hvem? - Forfatterinden fru Radcliffe.
- Hun lever af at skrive. - Hvabehar?
500 pund for hendes sidste roman. 800 for den næste.
- "The Italian". - Over 1000 pund.
Sikken tid, vi lever i.
De lever sådan et stille liv.
Men Deres romaner erfyldt med romantik og fare og rædsel.
- Alt det, mit liv ikke er? - Ja, tilsyneladende.
Hvad vil De gerne skrive om?
- Om hjertet. - Ved De noget om det?
- Ikke alt. - Det kommer De til.
Og skulle det ikke ske, så har vi jo fantasien til det samme.
Deres fantasi har gjort Dem uafhængig.
Det har haft sin pris. For både mig og min mand.
Stakkels William. En hustru, der bruger hovedet, er ikke upassende.
Men at have en litterær hustru er intet mindre end en skandale.
Det må da være muligt at være både hustru og forfatterinde.
Det skulle jeg mene.
Men ikke let.
Kan jeg virkelig få det her?
- Hvad mener du helt præcist? - Dig.
Hvordan mener du?
- Et liv sammen med dig? - Ja.
Lefroy. Han erfuldstændig balstyrisk.
Han vil være gavmild. Det er jeg vis på.
- Taler du med ham? - I morgen. Nu må jeg sige godnat.
Godnat.
Frk. Austen?
- Ja. - Godnat.
Min mor har ret. Hun skal have en mand, jo før desto bedre.
"Fem piger uden formue."
Førstehåndsindtryk
"Og han talte følsomt og varmt, -
- som man må forvente af en vanvittigt forelsket mand."
"Hr. Wickham tiltrak de fleste kvindeblikke..."
"Han er uden sammenligning den nydeligste mand, jeg har set."
"Partisk, forudindtaget, latterligt."
"Vær varsom, når De nærmer Dem Pemberley-skoven."
"Hendes følelserer i vildt oprør."
"Den lykke, som svaret affødte, er ikke nok."
"Mine følelser ladersig ikke undertrykke...
...af Darcys giftermål."
- Godmorgen. - Godmorgen.
Er verden da fuldstændig af lave?
Jeg håber, grevinden nyder sit ophold.
- Det vil jeg da tro. Jeg... - Udmærket kvinde.
Ja, bestemt.
- Jeg ville gerne tale med dig om... - Du får ikke hævet dit underhold.
Nu hvor du har haft lejlighed til at lære frk. Austen at kende, -
- må du da give mig ret i, at hun er en enestående, ung kvinde.
- Det er jo skandaløst. - Hvis jeg lige må sige noget...
Brevet her siger det hele. Hvad du foretog dig i Hampshire.
- Er det fra Steventon? - Har du gjort kurtil den taske?
Jeg ønskede blot, at du skulle lære hende at kende.
Du blænder mig med en rig enke -
- for at lade en fattig, ægtemandsjæger indynde sig.
- Nej, nu må jeg bede dig! - Den ironiske, lille forfatterinde!
Jeg var forvisset om, at du ville kunne se hendes fortrin.
- Min lykke hviler i dine hænder. - Lykke?
Hellere en sjover, der går til skøgerne, -
- end en kærlighedshungrende hvalp i et ulykkeligt ægteskab.
Jeg opnåede ikke min onkels billigelse.
- Brevet virkede. - Hvem har sendt det?
- Lady Gresham? - Eller hendes nevø.
De tror, de kan tillade sig alt. Jeg nægter at finde mig i det.
- Vi har ikke noget valg. - Selvfølgelig har vi det.
Kom her.
Jeg er fuldstændig afhængig af min...
Af din onkel.
Og jeg er afhængig af dig.
Hvad vil du så gøre?
Det nødvendige.
Jeg har en forpligtelse overfor min familie.
Tom... Er det det eneste, du har at sige til mig?
Farvel, hr. Lefroy.
Det er rettens afgørelse, at De skal tilbage, hvor De kom fra -
- og dernæst til galgen. Der skal De dø ved hængning.
Gud se i nåde til Deres sjæl.
Næste.
Han har behandlet dig så ringe, Jane.
Måske kan vi snart vende hjem til Steventon.
Er der noget nyt om Robert?
Han er omsider ankommet til San Domingo.
Skal vi drikke et glas vin sammen, herre?
Ja. Lad os skåle med hinanden, da vi deler profession.
Jeg er ked af at have voldt så meget besvær.
Hr. Wisley?
Hvad med den berygtede fru Radcliffe?
Er hun lige så skrækindjagende som sine romaner?
Lkke af ydre, men hendes indre landskab skal nok være farverigt.
Det gælder os alle.
Der er brev til pastor Austen.
- Et brev til pastor Austen. - Tak.
Onkel?
Hvad er der?
Cassie.
Han døde kort efter, at han gik i land i San Domingo.
Han nåede knap at være der.
- Hvad var det for en sygdom? - Gul feber.
Lord Craven skrev, at hvis han havde vidst, at han varforlovet, -
- havde han aldrig taget ham med.
Jane... Der er også noget andet.
- Hr. Lefroy. Tom. - Hvad?
Jeg havde gerne skånet dig, men han er på besøg hos fru Lefroy og...
Han erforlovet.
Allerede?
Et brev?
Nej, det var noget, jeg begyndte at skrive i London.
Det er en fortælling om en ung kvinde... to unge kvinder, -
- som havde fortjent bedre.
- Det er vi mange, der har. - Og to unge herrer, som det går...
...meget bedre, end de havde fortjent, som det jo ofte er.
- Hvordan begynder historien? - Skidt. Og det bliver endnu værre.
Men forhåbentlig muntert fortalt.
Hvordan slutter den?
I lykkelig triumf for dem begge.
Bliver de godt gift?
Strålende. Med meget rige mænd.
De stillede mig... et spørgsmål. Jeg er nu klartil at svare Dem.
Vi skal blot have én ting på plads.
Jeg kan ikke greje Dem, hr. Wisley.
De kan være den mest belevne herre, jeg kender, og dog...
"Og dog"? Det varsler ilde.
Og dog skriver De selv så rammende og virkningsfuldt.
- Jeg taler naturligvis om brevet. - Hvilket brev?
Skrev Deres tante på Deres vegne?
Pyt nu også med det. Lidenskaben gør os alle til dårer.
- Det håber jeg, De vil ændre syn på. . Det er en tåbelig følelse.
Og når jeg tænker på det køn, den er rettet imod. Hvilken dårskab!
Jeg siger "ja" til Deres frieri. Farvel.
George. Hr. Wisley er...
Han er et retskaffent menneske. Du vil altid have en plads hos mig.
Frk. Austen.
Hr. Lefroy.
Det er vist på sin plads at lykønske Dem, hr. Lefroy.
Det er da betænksomt at besøge en gammel ven i denne anledning.
Jeg er kommet for at give Dem en forklaring, -
- om end lidt forsinket, på min opførsel, hvis jeg formår det.
Fortæl om Deres udvalgte.
Hvor kommer hun fra?
Hun er fra Wexford.
Deres eget land. Det var da glimrende.
Hvad faldt hun for? Deres væsen? Smil og vindende tale?
Nej... På ingen måde.
Nej, hvis jeg havde haft sådanne følelser, -
- så ville jeg ikke kunne tåle synet af ham og...
Den så begunstigede frk. Wexford er mig inderligt ligegyldig.
Det her er umuligt for mig.
Og du gifter dig så med Wisley?
Lad mig nu.
Indeholder du en flig af sandhed og retfærdighed, kan du ikke tage ham.
Retfærdighed ved du ikke meget om. Og sandheden endnu mindre.
Jeg har forsøgt, og jeg kan ikke leve på denne løgn.
Kan du? Jane? Kan du?
Hvad er livet værd, hvis vi ikke er sammen?
Løb bort med mig.
Skal vi flygte sammen?
Ja, det vil jeg foreslå. Vi tager postvognen til London.
På fredag kan vi være i Skotland som mand og hustru.
- Skulle vi forlade alt? - Alt.
Det er vores eneste mulighed for at være sammen.
Du mister alt.
Familie.
Hjem. Og for hvad? Et liv i armod med slid og slæb.
Et barn om året og uden noget til at lette byrden.
- Hvordan vil du skrive? - Det ved jeg ikke.
Men nu har jeg lykken inden for rækkevidde.
Det er forrykt.
Hvis du kunne få Robert tilbage... under sådanne omstændigheder, -
- ville du så gøre det?
- Hold det skjult længst muligt. - Vent lidt.
Værsgo.
Tag det. Og skynd dig så at gå.
Kom. Vi kan stadig nå morgenafgangen.
Er du nu sikker?
Pas på.
- Kommer den? - Ikke endnu.
Tag min hånd. Går det an?
Skynd dig. Jeg kan høre den komme.
Der er den!
To til London. Vi afregner, når vi gør holdt.
Hampshire. Din hjemegn.
Ja, det var det.
Vi er kørt fast. Træd venligst ud, d'herrer og damer.
Nu skal jeg.
Jeg må bede d'herrer lægge skulder til her.
Nej, herre. Hvis De kunne skubbe på selve vognen.
- Undskyld, unge herre. - Ja, ja.
Vær venlig at komme og give en hånd, unge herre.
Så skubber alle, hvis d'herrer vil være så venlige.
En, to...
...tre og skub.
"Kære Tom. Pengene fra dig kom betimeligt."
"Din farog jeg sætterstor pris på det."
"Det er så venligt at dele dit underhold med os."
"Jeg ved ikke, hvordan vi skulle overleve foruden."
Godt klaret. Tak, d'herrer.
Så iler vi tilbage i vognen, tak.
Vi er klar.
- Giver det dig kvaler? - Nej.
- Er det tabet af dit gode omdømme? - Nej.
- Tabet af dit. - Men jeg...
- Vi kører nu. - Kom.
Vi skifter heste. Tyve minutter.
Der er faciliteter bag kroen. Hvis De vil skynde Dem af.
Hvor mange brødre og søstre har du i Limerick, Tom?
Nok. Hvorfor?
- Hvad hedder dine brødre og søstre? - De...
Hvem forsørger dem?
Dit gode ry er ødelagt.
Det udsvævende liv er blot spil for galleriet.
- Jeg kan godt tjene penge. - Ikke nok.
Mere med tiden.
Med en højesteretsdommer som fjende? Og en uformuende hustru?
Og guderne må vide, hvor mange munde at mætte?
Nej, min søde, søde ven, vi vil alle gå til grunde med dig.
Hampshire Flier kører om fem minutter.
Nej! Nej, Jane. Jeg vil aldrig opgive dig.
Du må ikke sige noget. Eller tænke noget eller...
Du skal bare elske mig. Elsker du mig?
Ja.
Men hvis vores kærlighed betyder din families undergang, dør den.
Den vil langsomt blive slidt op af anger og fortrydelse.
Sikke noget sludder.
Det er sandheden. Udledt af modsigelsen.
Men den skal siges med et smil.
Ellers er den usand, og så har vi slet ikke elsket hinanden.
Farvel.
Hvor er det typisk: "Skal, skal ikke?"
Værsgo, frøken.
Kør bare.
Halløj?
- Hvor er alle folk? - De leder efter Dem overalt.
- Tak, Jenny. - Hr. Warren.
Deres familie forsøgte at skjule det for tjenestefolkene, men...
Hvis Henry finder den sjover, dræber han ham.
Han finder ham ikke. Og hvis han gør, dræber han ham ikke.
Det er overflødigt.
Hvad... skete der?
Der skete ikke noget.
Javel.
Jane...
Jeg har måske nok ikke Lefroys charme, -
- som i nogles øjne er overfladisk -
- og i andres skabagtig, men jeg...
- Jeg nærer ingen forhåbninger. - Forhåbninger? De aner ikke...
John, tak for det storsindede tilbud, men...
Men er der dog ikke andre kvinder i Hampshire?
Det var Dem, der skrev til dommeren.
Tænk dog på, hvor inderligt jeg altid har elsket Dem.
Nå?
Du kom tilbage til os.
Lad den være.
Hr. Austen, jeg kommer ikke til gudstjeneste i dag.
- Ikke når det pigebarn er der. - Ikke?
Deres yngste datter har vist været ude på en rejse.
- Er det nu forbudt at rejse? - En illegitim rejse.
De skal vide, at min nevø har trukket sit ægteskabstilbud tilbage -
- til en, der hverken har familie, formue eller indflydelse, -
- og hvis rygte nu for altid er plettet.
- Hun har skam familie, frue. - Ja, så afgjort.
Indflydelse afhænger nok af andet, end Hendes Nåde gør sig begreb om.
Og en ung kvinde kan udmærket forsørge sig selv.
Interessant anskuelse, frk. Austen.
Må jeg ledsage Dem langs floden, så vi kan uddybe emnet?
Wisley?
Jeg beklager, hvis min opførsel har skuffet Dem, hr. Wisley.
De kan ikke få Dem til at gifte Dem uden kærlighed.
End ikke med.
Det respekterer jeg Dem for. Jeg har det ligesådan.
Jeg havde håbet at vinde Deres kærlighed, -
- men jeg vil ikke kun elskes for mine penge.
Skilles vi så som venner?
Det gør vi, ja.
- De vil altså leve... - Af at skrive, ja.
Ender alle Deres historier lykkeligt?
Personerne i dem vil, efter en smule kvaler, -
- opnå alt, hvad de ønsker sig.
Det går ikke altid de gode vel.
Det er en universelt anerkendt sandhed...
"...at en ugift mand i besiddelse af en vis formue -
- må ønske sig en hustru."
"Uanset, hvad han måtte føle og mene, når han kommer til en egn, -
- så er denne sandhed så indgroet hos egnens familier...
...at han betragtes som deres døtres retmæssige ejendom."
"'Kæreste hr. Bennet,' sagde fruen til ham en dag."
"'Har De hørt, at de lejer Netherfield Park ud?"'
"Det havde hr. Bennet ikke. 'Det gør det,'sagde hun."
- Er det den frk. Austen? - Nej.
Den ære tilkommer, ifølge rangordenen, min søster.
Frk. Jane Austen, som har skrevet "Stolthed og fordom"?
Min søster ønsker at være anonym, men det var meget venligt af Dem.
Denne vej.
- Det tilgiver jeg aldrig Henry. - Jo, du gør. Vi tilgiver ham altid.
Er du spændt? Opfør dig pænt.
En gammel ven, Jane. Sent på den, som altid.
Madame la Comtesse. Frk. Austen.
Hr. Lefroy.
Jeg vil gerne præsentere Dem for Deres mest glødende beundrer, -
- min datter, frk. Lefroy.
Frk. Austen, det glæder mig at træffe Dem.
Vil De læse højt for os i aften?
Det gør min søster aldrig. Hvordan skulle hun så kunne være anonym?
- Men... - Jane.
Jeg vil gøre en undtagelse... hvis min nye veninde ønsker det.
Kom og sid lidt med mig.
Hun er yndig, Tom.
"Hun begyndte nu at forstå, -
- at han var den mand, der, hvad angik gemyt og egenskaber, -
- passede bedst til hende."
"Hans sindelag var, om end vidt forskelligt fra hendes, -
- svaret på alle hendes ønsker."
"Det var en forening, der tjente dem begge godt."
"Hendes livlighed kunne have givet ham et lettere sind -
- og bedre manerer."
"Og af hans dømmekraft, viden og verdensklogskab -
- kunne hun have draget endnu større nytte."
"Men et så lykkeligt ægteskab skulle ikke vise de undrende omgivelser, -
- hvori ægteskabelig lykke i virkeligheden bestod."
I løbet af sit korte liv skrev Jane Austen -
- seks af de største engelsksprogede romaner.
Tom Lefroy blev sagførerog siden højesteretsformand i Irland.
Han kaldte sin ældste datterJane.
Hverken Jane eller søsteren Cassandra giftede sig.
SLUT Tekstning: Lisbeth Beierholm SDI Media Denmark